Un ocean
Adaptarea Bubuloimare
Douăzeci de mii de insule
Un sfert din apa lumii
PACIFICUL DE SUD
Insulele din Pacificul de sud sunt cele mai izolate din lume.
Unele sunt la mai mult de 6.000 de km de cel mai apropiat continent.
Sansele oricărei vietăti de a ajunge pe aceste insule erau odată foarte mici.
Dar indiferent de cât de îndepărtate pot fi, toate au fost colonizate...
mai întâi de către plante si animale...
si apoi de către oameni.
Cine au fost acei rătăcitori ?
Si cum au ajuns pe aceste insule aruncate asa departe ?
Episodul 2 RĂTĂCITORII
Mai mult de două ori mai lat decât Oceanul Atlantic,
Pacificul de sud are 15.000 de km lărgime.
Multi dintre pionierii care au reusit să ajungă la cele mai estice insule
au apărut din coltul său vestic.
Si pentru majoritatea, Noua Guinee a fost rampa de lansare.
De trei ori mai mare decât Anglia,
aceasta e cea mai mare insulă tropicală din lume.
Si cea mai bogată în animale...
cu niste locuitori ce-ti iau ochii.
Ca această pasăre a paradisului, Goldie.
Nefilmată până acum,
Goldie este doar una din cele 38 de specii de pasărea paradisului din Noua Guinee,
toate faimoase pentru penajul spectaculos.
Hotărât să-si arate penajul impresionant unei femele atente,
masculul curată scena.
Acum e gata locul pentru serenadă.
Femelele ar putea arăta serbede, dar sunt foarte aferate.
Cântecul lui nu reuseste s-o impresioneze.
Un al doilea mascul ajunge si ocupă scena.
Dar decât să se lupte, încep un duet.
Această paradă de fortă îi atrage în sfârsit atentia.
Cel mai bine îmbrăcat, ia fata.
Dar în timp ce penajul s-ar putea să-i fi asigurat perechea,
nu este destul de puternic pentru a-l duce de pe insulă
si mai departe spre est, peste Pacificul de sud.
Păsările paradisului au sacrificat eficienta zborului pentru zborul fantezist.
Deci cine a reusit să colonizeze Pacificul de sud ?
Enormul tărâm al Noii Guinee este scobit de mii de văi izolate.
Fiecare adăposteste un număr imens de potentiali colonisti.
Uimitor, una din 20 din speciile de insecte ale lumii trăieste aici...
la fel de bine ca aproape 300 de specii de mamifere,
ca bizarul Echina cu nas lung, care face ouă.
Sunt chiar si canguri care au ajuns în copaci...
desi cumva precar.
Vreunele din aceste animale au călătorit vreodată spre est spre alte insule ?
În jur de 300 de specii de reptile prosperă în această seră...
incluzând omniprezenta sopârlă mormăitoare.
E o creatură foarte adaptabilă,
dar a avut uneltele, rezistenta si norocul de a supravietui fiind rătăcită ?
Un animal a făcut-o cu sigurantă.
Oamenii.
În ciuda faptului că au ajuns în Noua Guinee cu 40.000 de ani în urmă,
oamenii s-au stabilit curând prin labirintul văilor ascunse ale insulei.
Astăzi, acesti oameni sunt cunoscuti ca papuasi,
si împreună vorbesc peste 700 de limbi diferite,
mai multe decât pe orice insulă de pe pământ.
Totusi, în ciuda faptului că stăpânesc insula,
este o creatură de care se tem.
Giganticul crocodil mâncător de oameni.
Chiar azi, tinerii trebuie să îndure o ceremonie brutală de initiere
cu credinta că vor căpăta
forta si viclenia acestor reptile gigantice.
Samanul sef cheamă zeii crocodili,
cerându-le binecuvântare si protectie.
Membrii tribului formează urma serpuitoare a crocodilului în miscare.
La sfârsit, coada crocodilului, bufonul curtii înseninează dispozitia...
momentan.
Ceea ce urmează e un ritual istovitor si potential mortal de trecere.
Acesti tineri vor fi mutilati ca să semene crocodililor.
Băietii sunt condusi în casa spiritelor,
fugind de bătaia cu nuiele a celor mai în vârstă.
Înăuntru, găsesc bucăti ascutite de bambus.
Actul sacru al cicatricelor e pe cale să înceapă.
Ritualul e păstrat în secret cu străsnicie.
Tăieturile lor sunt complet curate.
Infectiile ucigase sunt un pericol real.
Intră că băieti si ies bărbati,
bărbati crocodil,
cu puterea de a chema marile reptile.
Cicatricele de pe spate reprezintă pielea animalului...
în timp ce pieptul le-a devenit ochii crocodilului.
Dacă animalul de care te temi cel mai mult îti urmăreste fiecare miscare,
orice încercare de calmare merită a fi încercată.
Si Noua Guinee nu a fost ultima oprire pentru crocodilii de apă sărată
din Pacificul de sud
Cu milioane de ani în urmă, aceste reptile puternice
au început deja migrarea spre est.
Pentru orice animal rătăcitor,
prima bariera ar fi avut o întindere de 90 de km de apă
care separa Noua Guinee de următorul grup de insule, insulele Solomon.
În locul unei insule dominante ca Noua Guinee,
Insulele Solomon sunt făcute din aproape 1.000 de bijuterii mai mici
întinse de-a lungul unui lant de 1. 400 de km.
Toate aceste insule au erupt din mare si erau mature pentru a fi colonizate.
Străbunii acestor insulari din Solomon,
au făcut aceasta traversare initială de 90 de km, acum 30.000 de ani.
Dacă străbunii lor au traversat în trunchiuri de copaci scobiti ca acestia
sau au plutit pe plute mari de bambus, nimeni nu stie.
Si zărind ocazional pământ,
au fost tentati cu siguranta să cerceteze.
La vremea sosirii oamenilor, insulele Solomon aveau
aproape un sfert din plantele si animalele găsite în Noua Guinee...
inclusiv vechiul lor adversar, crocodilul de apă sărată.
Un înot de 90 de km ar fi o încercare de neimaginat pentru majoritatea animalelor,
dar cei de apă sărată nu-s ca majoritatea animalelor.
Fiind unii din putinii crocodili care suportă apa sărată,
sunt si cei mai mari si mai puternici înotători.
Condusi de un compas intern,
ei au ajuns până la insulele Solomon
si au devenit cea mai estică populatie de crocodili din Pacific.
Odată ajunsi, au avut hrană din belsug.
Apele ce înconjoară Noua Guinee si insulele Solomon,
sunt cele mai bogate si mai diverse din lume.
Întradevăr, sunt mai multe specii de pesti pe unul din aceste recifuri
decât în toate cele din Caraibe
Dar cum a ajuns această viată în Solomon din Noua Guinee ?
Ati putea crede că-i usor
pentru un peste să înoate între aceste mici insule.
Dar nu e asa.
Nu veti găsi acesti pesti micuti în apele adânci.
Oceanul de dincolo de reciful lor putin adânc, este de fapt o barieră imensă.
Deci cum au ajuns acesti pesti să fie aici ?
Colonizarea noilor recifuri e o provocare pentru pestii din Pacificul de sud,
dar au o solutie simplă.
Odată pe an, mii de Grupy se aduna pe recif.
Cu aparitia lunii pline, se desfăsoară un eveniment extraordinar.
Depun icrele.
O femelă tâsneste si eliberează milioane de ouă, urmate rapid de masculi,
care se înghesuie să le fertilizeze.
Dar începerea noii vieti poate sfârsi în moarte.
Rechinii gri de recif.
Grupy sunt în mod normal prea rapizi pentru rechini...
dar un Grupy distras e o momeală pentru rechini.
Rechinii s-ar putea să însface câtiva adulti,
dar milioane si milioane de ouă fertilizate sunt ridicate de curent.
Afară în largul oceanului, se transforma în larve
si devin parte a vastei supe de plancton.
Si nu numai pestii depind de capriciile întinderii oceanului
să-si împrăstie larvele.
Crabii de uscat si alte crustacee o fac si ele.
Dar e un termen limită.
Fiecare are un anumit număr de zile să ajungă la noile insule.
Uimitor, aceste larve sunt capabile să-si atingă scopul
bazându-se pe mirosurile si sunetele recifurilor îndepărtate.
Din milioane de larve care sunt eliberate,
numai o mică parte va reusi să colonizeze noile insule.
Curios, câtiva pesti de apă dulce depun si ei icrele în mare
si folosesc marea pentru a-si ajuta larvele să colonizeze râurile.
Acesti tipari de apă dulce din Solomon si-au început viata la sute de km distantă,
posibil într-un sant adânc din mare dincolo de Noua Guinee.
Totusi, ca larve si apoi că pui,
îsi fac drum în aceste bazine cu apă dulce,
si peste 40 de ani cresc giganti de 2 metri.
Tiparii sunt foarte pretuiti de localnici.
Acesti insulari îi hrănesc cu mâna, nu pentru a-i îngrăsa pentru cină,
ci ca să-i încurajeze să rămână în zona.
Curătând orice se descompune aici,
tiparii curata pretioasele bazine ale insularilor de apă potabilă...
si cu timpul, oaspetii de onoare s-au domesticit.
Într-o zi, acesti tipari adulti de apă dulce se vor întoarce în mare pentru a depune...
după care, mor.
Deocamdată, sunt buni ca animale de companie.
Departe de coastă, animalele sunt slabe pe pământ.
Insulele Solomon au doar un sfert din reptilele si păsările Noii Guinei.
Pentru mamifere ca Edchina si cangurii apa s-a dovedit deasemenea o mare barieră.
Dar câteva mamifere au reusit aici.
Când e vorba de a ajunge pe insule noi,
zborul trebuie să fi fost cu sigurantă cel mai usor mod de a ajunge aici.
Dar cei 90 de km. dintre Noua Guinee si insulele Solomon
încă s-au dovedit o provocare formidabila pentru multe creaturi înaripate.
Cu aripile lor de 1, 5 m.,
liliecii uriasi de fructe au reusit unde alte zburătoare au esuat.
Cărând seminte nedigerate de fructe din Noua Guinee în stomacurile lor,
au ajutat din neglijentă la însământarea pădurii tropicale din Solomon.
Ziua, acesti lilieci nocturni de fructe stau cocotati în comun
în siguranta celor mai înalti copaci.
Din câtiva lilieci ce au reusit să ajungă aici, acum sunt 18 specii diferite.
Au devenit cele mai răspândite mamifere locale, din Pacificul de sud.
La est de insulele Solomon, distantele dintre insule cresc dramatic.
Sunt 1. 500 de km. de ocean înainte de următorul grup de insule,
Fiji, Samoa si Tonga.
Din toată îngrămădirea asta, Fiji este cea mai mare...
compusă din mai mult de 300 de insule vulcanice, formate acum 40 milioane de ani.
Fiji are cam două treimi din mărimea insulelor Solomon,
asa că a rămas o tintă rezonabilă pentru colonistii "ar fi".
În ciuda izolării, e totusi căminul
pentru aproape jumătate din numărul speciilor de plante găsite în Solomon.
Dar animalele colonizatoare nu au avut succes.
Noaptea, pădurile sunt înspăimântător de tăcute.
Numai o mână de lilieci au reusit să ajungă aici,
singurele mamifere care fac asta si sunt de departe mai putine păsări.
În lipsa prădătorilor terestri,
nevertebratele au evoluat în monstri.
Acest miliped e unul dintre cei mai mari de genul sau,
ajungând la aproape 30 de cm. lungime.
Dieta sa din vegetatie putredă s-ar putea să-i fi sustinut străbunii
în lunga lor călătorie spre aceste maluri îndepărtate.
Dar cum au ajuns aici ?
Poate si mai surprinzător, două specii de broască au ajuns în Fiji.
Surprinzător, pentru că broastele adulte mor repede în apă sărată.
Dar străbunii acestei broaste s-ar putea să fi ajuns aici ca mormoloci.
Mormolocii au nevoie în mod normal de bazine cu apă dulce în care să se dezvolte,
dar acestia se maturizează de fapt înăuntrul oului.
Asa că în călătoriile lungi,
aceste ouă au fost ca mici capsule de supravietuire.
Dar întrebarea rămâne, cum au ajuns pe aceste insule ?
Poate că la fel ca cel mai intrigant risipit dintre toti de pe Fiji.
Descoperită doar cu 30 de ani în urmă,
reptila supravietuitoare cea mai mare din Fiji, a fost abandonată
pe o mână din insulele sale exterioare.
Iguanele crestate.
Sunt unele din cele mai dure si mai tolerante sopârle la apă sărată, din zonă.
În sezonul de împerechere, masculii de aproape un metru lungime,
se bat pentru pereche.
Încep cu o încăierare usoară prin înclinarea capetelor.
Dacă niciunul nu se retrage, lucrurile devin mai animate.
Învinsul se catără la adăpost.
De unde au venit aceste sopârle mari ?
Unii speculează că din Asia, la 6.000 de km. la vest...
altii, din America, la 7. 500 de km la est.
Dar cum au ajuns aici în Fiji ?
Un răspuns e că iguanele, broastele si milipedele
au fost aduse aici de puternicele forte ale oceanului.
În fiecare zi, valuri mari lovesc micile insule din Pacific.
Impunătoare asa cum pot fi, acestea au impact mic asupra vietii insulei.
Dar în fiecare an, valuri tot mai mari se ridică din ocean.
Ele sunt generate de alunecările de teren subacvatice si de cutremure.
Cunoscute ca tsunami, ele pot aplatiza coastele.
Totusi aceste forte distructive au putut aduce viata pe unele insule.
Când tsunami loveste coasta, plute de vegetatie pot fi împinse în derivă.
Poate că si animalele au fost prinse în aceste plute.
Poate fi acesta răspunsul la cum au ajuns aceste animale pe Fiji ?
În fond, sunt cele mai rezistente de felul lor
si au putut supravietui lungii călătorii pe mare.
Primul animal a ajuns în Fiji cu zeci de milioane de ani în urmă.
Dar oamenii au luat startul mai încet.
Ei au ajuns aici doar cu 3. 500 de ani în urmă.
Istoria lor rămâne mică pe pământ.
Ruinele de la Nan Madol sunt doar unele din cele două orase vechi găsite în Pacific.
Cu dovezi arheologice asa de rare,
originile primilor oameni din centrul Pacificului, au fost dezbătute aprins.
Erau papuasi din Noua Guinee,
indieni din America, sau o altă rasă din Asia ?
Numai foarte de curând limba lor a dus până în Taiwan...
si ceramica în Filipine.
Combinate cu probele ADN, dovezile indică acum Lapita,
marinari din sud-estul Asiei.
În insulele Solomon, pe mica insulă Taumako,
descendenti din Lapita construiesc încă si navighează cu canoe traditionale.
Aceste canoe pot arăta normale,
dar relativa lor sofisticare a permis celor din Lapita
să călătorească mai departe în Pacific decât a îndrăznit vreodată cineva.
Nu se mai bazau doar pe vâsle, aveau puterea vântului.
Pânze, probabil similare acestora ce seamănă cu clestele crabului,
a permis celor din Lapita să acopere distante uriase.
Dar cu pânze grele, canoea avea nevoie de stabilitate în plus.
Au adăugat o a doua cocă
si canoele de lungă distantă cu suport, în sfârsit s-au născut.
Prima călătorie a celor din Lapita în necunoscut trebuie să fi părut sinucigasă.
Desi multi au pierit pe mare, câtiva au ajuns în noile insule,
gratie extraordinarelor lor cunostinte de navigatie.
Acest om poate interpreta directia pământului,
citind în modelul valurilor si al intensificării lor.
Ca si străbunii săi, poartă în cap o hartă complexă a vânturilor
detaliind vânturile diferitelor sezoane care servesc de compas.
Noaptea, poate naviga după stele.
În asa ceva, cei din Lapita au ajuns în insulele Tonga,
la 3.000 de km. est de Noua Guinee, în inima Pacificului de sud.
Mai spre est, sansa vreunui rătăcit de a da de pământ, scade abrupt,
pe măsură ce insulele devin mai putine si chiar mai izolate.
Aproape toate animalele ar fi murit de expunere la soare, foame sau sete,
cu mult înainte de a ajunge în Polinezia franceza în Pacificul de est.
Atingerea pământului aici, era o problemă de un noroc extraordinar.
Spre deosebire de Fiji, în Polinezia franceza, nu sunt lilieci,
broaste si doar o mână de sopârle.
Cei mai de succes călători erau zburătoarele de cursă lungă,
Rândunelele negre de mare.
Incredibil, ele pot sta în aer patru ani fără a ateriza...
dar ca să se înmultească, trebuie să se întoarcă la cuiburi pe insule îndepărtate.
Si când o fac, aduc o nouă viată.
Seminte lipite sau agătate de pene călătoreau de-a lungul oceanelor.
Pe unele insule, 75% din plante au ajuns cu păsările.
Semintele au fost aduse chiar si în stomacul unor păsări.
Ca si cum oferindu-le o călătorie semintelor, n-ar fi fost de ajuns,
păsările de mare le-au adus si altceva.
Fructele de mare pe care aceste păsări le aduc înapoi pe insule
sunt transformate în guano bogat în nutrienti, un fertilizant pentru plante.
Si e destul pentru a transforma coralii sterili în păduri fertile.
Este o plantă care nu are nevoie de ajutor în găsirea de noi tărâmuri,
o plantă care probabil a făcut mai mult
să schimbe soarta vietii insulei decât oricare alta,
si una din cele mai mari călătoare pe distante lungi a tuturor timpurilor.
Umila nucă de cocos.
Sământa sa e o capsulă supravietuitoare, compactă.
Plutitoare si plină cu hrană pentru germinare,
poate supravietui până la două luni pe mare...
destul de mult ca să plutească de la o insulă îndepărtată la alta.
La sosire, îsi înfige rădăcinile în nisipul dezvelit
si pătrunde în rezervoarele subterane de apă dulce.
Fără cocotieri, majoritatea insulelor tropicale din Pacificul de sud
ar fi rămas nelocuibile atât pentru animale cât si pentru oameni.
Este un set de insule, totusi, care sunt asa de îndepărtate
încât nici măcar nucă de cocos n-a putut ajunge acolo.
La nord de ecuator, la 3. 700 de km. de cel mai apropiat pământ nord american,
stă cel mai izolat lant de insule din lume, Hawaii.
Cel mai lung arhipelag din Pacific,
Hawaii constă din peste 100 de vechi insule vulcanice
întinzându-se pe 3.000 de km.
Totusi e atât de îndepărtat încât mai putin de 500 de feluri de animale s-au asezat aici
în 30 de milioane de ani.
Dar pentru cele care au reusit să ajungă pe acest pământ luxuriant si fertil,
lumea a fost stridia lor.
Aici, cocotierii au fost înlocuiti de giganticii copaci ferigă
ajungând la peste 7 m. înăltime.
Din 13 feluri de păianjen care au ajuns aici,
au evoluat peste 100 de noi specii, precum păianjenul zâmbitor.
Dintr-o singură specie de muste, au apărut alte peste 1.000.
Aici, omizile au fost libere să devină carnivore.
Cele 20 de specii supravietuitoare ale Hawaii de păsări de miere,
au evoluat deasemenea din câteva exemplare.
Comparativ cu păsările de mare, acestea sunt slabe zburătoare.
Cum au ajuns străbunii acestor păsări de pădure
si alti rătăcitori din Hawaii, aici ?
Răspunsul s-ar putea să fie adus de vânt.
Chiar si cea mai blândă briză poate avea un impact urias.
Arborii ferigă se leagănă si eliberează sporii lor usori.
Curentii termali ascendenti pot purta sporii la 9 km în curentii mareici.
Si sunt chiar si animale făcute să meargă cu acesti curenti de înaltă altitudine.
Păianjeni aproape fără greutate, sunt experti în baloane,
prinzând vântul cu firele lor subtiri.
Ca si sporii, si ei pot călători în curentii mareici.
Îndurând temperaturi de -30 de grade,
un păianjen poate traversa lărgimea Pacificul în câteva zile.
Insectele mai mari si animalele au nevoie de mai mult decât de o briză, să fie duse.
Vastele întinderi de apă caldă sunt mediul perfect pentru cicloane.
Peste jumătate din cicloanele planetei, aproape 30 pe an,
se formează în Oceanul Pacific.
Încălzită de fierbintele soare tropical,
apa se evaporă si formează masive furtuni de fulgere,
alimentând un vortex rotitor...
în unele cazuri peste 750 de km. în lătime.
Când se ciocnesc cu insulele, îsi dezlăntuie furia.
Vânturi de peste 150 km/h pot dezrădăcina o pădure.
Insectele mari pot fi supte în cer...
asa că de ce nu păsări, lilieci si sopârle ?
În fapt, toate aceste creaturi sunt cunoscute că au fost purtate
sute de km. în largul mării, de cicloane.
Când furtuna se domoleste, majoritatea vor întâlni mormântul de apă.
Dar foarte, foarte putini norocosi vor ateriza pe pământ solid,
si de la acesti supravietuitori, o întreagă dinastie a insulei se poate naste.
Indiferent cât de îndepărtate sunt insulele Hawaii, sau cât de ostile,
este o creatură care a ajuns pe aproape toate.
Sopârla mormăitoare.
Este rătăcitorul extrem...
câstigătorul maratonului în lunga călătorie din Noua Guinee.
Incredibil, femela sopârlei nu mai are nevoie de pereche.
În schimb, produce ouă care n-au nevoie de fertilizare.
Asa că o singură femelă ajunsă pe o insulă poate porni o întreagă populatie.
Împreună cu această abilitate extraordinară,
aceste sopârle cu pielea groasă si rezistente la apă sărată,
au putut deasemenea supravietui lungii traversări a mării pe o plută,
si chiar fortei cicloanelor.
Dar sunt mai multe de povestit despre sopârlă decât atât.
Cu mai putin de 2.000 de ani în urmă,
s-a întâmplat ceva ce a revolutionat
răspândirea plantelor si animalelor.
Luându-si încă odată bărcile cu pânză, descendentii din Lapita
au părăsit centrul Pacificului si au plecat din nou în căutarea de noi pământuri...
în marele necunoscut.
Ca pionieri, au luat tot ce le trebuia să-si înceapă vietile din nou.
Provizii de hrană.
Plante pentru cultivare.
Chiar si nuca de cocos.
Dar trebuie să fi luat si o lungă listă de pasageri clandestini...
precum sopârla mormăitoare.
Aceasta sopârlă a fost doar un rătăcitor
care nu trebuie să mai conteze pe vitalitatea si norocul său,
să ajungă pe noi pământuri.
Poate face acum o călătorie gratis.
Într-o serie de călătorii epice, descendentii din Lapita,
oamenii pe care acum îi numim polinezieni,
au reusit să colonizeze colturile îndepărtate ale Pacificului.
Din Hawaii în Noua Zeelandă, chiar si Insula Pastelui,
aproape la 10. 500 de km. la est de Noua Guinee.
Făcând asa,
răspândirea animalelor a ajuns pe noile insule la o rată nevăzută,
schimbând natura Pacificului de sud pentru totdeauna.
Jurnalul Pacificului de sud
Ani de zile, insulele Solomon au fost casa
legendelor despre masivii crocodili de apă sărată.
Separând faptele de fictiune, scopul echipei noastre
a fost de a capta dovezi
că acesti imensi crocodili au trăit pe aceste insule putin stiute.
În căutarea crocodililor
Înfruntând valurile înalte ale mării, cameramanul Wade Fairley
a făcut 1. 500 de km. din Australia până în insulele Solomon.
Insulele Solomon sunt un lant de aproape 1.000 de insule îndepărtate.
Wade avea nevoie de libertatea unui vas
pentru a avea o sansă în a găsi acesti crocodili misteriosi.
Am prins ceva pentru cină.
Însotit de producătorul Mark Brownlow,
au început o expeditie de două săptămâni în provinciile din vest.
Cu putine date stiintifice, vor trebui să se bazeze pe cunostintele locale.
Povestile despre crocodili au început, traduse de Wade care vorbeste fluent limba.
Acest crocodil este un client.
- Da ? - E mare !
E un crocodil sacru.
- Si nu are coada ? - Nu, n-are coada.
Mereu e foarte destept.
Noaptea târziu, poate iesi afară.
Urmărind informatia asupra crocodilului fără coadă de patru metri,
decid să-l urmărească în această noapte,
când aceste reptile sunt cel mai active.
Pentru a minimaliza deranjul,
au scanat mangrovele cu lumina infrarosie, invizibilă crocodililor.
Asta-i remarcabil, mi s-a garantat că vom găsi ceva aici,
Dar n-am văzut un singur crocodil.
În afara unei plescăieli misterioase,
singurele confirmări pe care le-au văzut au fost puii.
Unde erau adultii ?
Următoarele două nopti,
crocodilul fără coadă a continuat să-i evite.
Era timpul să meargă mai departe.
La 100 de km. spre est,
au ajuns la insula Liapari, în Solomonele centrale.
Speram să filmăm câtiva crocodili în lacul cu apă dulce,
de care... am auzit că e "stacka".
Marea întrebare este,
Stacka înseamnă că sunt prea multi crocodili sau prea putini ?
Încă odată au fost coplesiti cu povesti despre crocodili gigant.
Spui că bătrânul...
vorbeste cu crocodilii ?
Vin la el...
vin în jurul lui.
Încerc să explic.
Îi stie pe crocodili, are un fel de, stii, vrajă..
- Vrajă ? - Si că pot lucra împreună.
Dar erau cuvinte de avertisment.
Când nu văd sau nu prind nimic...
cătei, pisici si porci..
stau prin jur si mănâncă oameni.
Nedescurajati de povestile despre crocodilii mâncători de oameni,
Mark si Wade au plecat în căutarea lacului crocodililor.
Pe drum, au trecut pe lângă niste privelisti sinistre,
un altar de cranii,
dovezi ale trecutului vânătorilor de capete, de pe insulă.
- Deci acest loc sacru, cu cranii... - Da, da.
E păzit de crocodilii din lac ?
Ajungând la lac, Wade si Mark s-au apropiat cât de mult au îndrăznit.
Vor vedea vreunul din acesti crocodili legendari ?
Nu avem idee cât de mari sunt acesti crocodili de apă sărată,
dar nu îndrăznim să ne apropiem mai mult, ar putea fi periculos.
În această după amiază,
Wade a luat primele imagini ale unui crocodil modest de doi metri.
În ciuda faptului că au stat afară trei zile, nu au reusit să prindă ceva mai mare.
Indiferent cât de mari erau crocodilii de acolo, dorinta nu le-a fost materializată.
Începuse să semene cu o vânătoare de crocodili,
dar s-au decis să se mute pe insule noi,
150 de km la est, au ancorat în laguna Marovo.
Wade a explorat labirintul de mangrove,
tărâmul primului crocodil.
A fost mai degrabă un sfat întelept. Vâsleam destul de aproape de mal.
Mi-a spus să mă întorc pe mijloc,
pentru că acolo sunt crocodilii.
Au chemat localnicii să le ceară sfatul de unde să-i urmărească,
descoperind semne de îngrijorare ale crocodililor mari în libertate.
L-a văzut pe crocodil venind spre ea...
si i-a spus crocodilului să se întoarcă.
Când a spus pleacă, crocodilul i-a smuls bratul...
asa s-a întâmplat de fapt accidentul.
Numai un crocodil mare ar fi capabil să facă asemenea răni oribile.
Seful satului a confirmat
că atacurile atât asupra localnicilor cât si asupra vitelor era în crestere.
Ne-am stabilit aici...
si ei au populat aria mlăstinoasă.
Si aici trăiesc de fapt crocodilii.
Si cred că mediul crocodililor... ... trebuie distrus.
Pentru a afla mai multe despre acesti crocodili problemă,
echipa s-a dus în capitala insulelor Solomon, Honiara,
sediul international pentru fortele de mentinerea păcii
între cele două părti, insularii si crocodilii.
Am avut niste tragedii aici unde oamenii si-au pierdut viata sau au fost răniti.
Nu e frumos de loc si asta ne îngrijorează,
dar cred că avem un sistem care să aranjeze asta
în sensul că avem această echipă de oameni care sunt îndemânatici
si bine antrenati să meargă să-i distrugă.
Nu că am vrea asta, dar când ni se cere, vom merge si o vom face.
Deci marii crocodili au un motiv bun să fie timizi în fata camerei.
Vânati, numai cei mai mai vicleni au supravietuit.
Se părea ca cea mai bună sansă a echipei era departe de oameni.
Păstrătorii păcii au recomandat
coasta sălbatică si aproape nelocuită a Guadalcanal.
Cu pontul că un crocodil mare a fost văzut întins pe aceasta fâsie singuratică de plajă
Wade si-a asezat camera ascunsă pentru ultima dată...
si lunga asteptare a început.
E aproape răsăritul. A fost o noapte lungă, lungă, lungă. Absolut nimic.
Tot ce am văzut a fost un câine si niste crabi.
Nu pot decât să mă gândesc că stie că sunt aici.
E un hot mare, bătrân si destept, cu sigurantă,
si dacă a crescut asa mare,
e pentru că evident a fost destept,
Si e mai destept ca mine.
Totusi în zori, după trei zile de pândă,
când un impresionant crocodil de trei metri a apărut în final.
În cele din urmă, Wade a reusit doar
să înregistreze câteva minute de film cu acesti giganti sfiosi în fata camerei.
Dar aceste imagini au dovedit existenta
crocodililor mari de apă sărată din insulele Solomon.
Ultima legendă vie din Pacificul de sud.
Subtitrarea: Dorula
Adaptarea Bubuloimare